Vrajitoare

O ** vrăjitoare ** în credința populară era o femeie cu puteri magice, ce putea realiza vindecări miraculoase, sau poate aduce nenorociri, după perioada de creștinizare fiind considerată ca fiind în legătură de alianță cu demonii si Lucifer.

În această perioadă se diferențiează două feluri de vrăjitori/vrăjitoare:


 * //**striga**// „vrăjitoarea cu mătură” – ea fiind în perioada din înaintea creștinismului făcătoarea de farmece, care conform credințelor putea înfățișa forma diferitelor animale
 * //**malefica**// (feminin), mai rar //**maleficus**// (masculin) – însemnând „făcătoare” (f) - „făcător” (m) sau „dăunătoare” (f) - „dăunător” (m), acestea sunt efectiv vrăjitoarea și maistrul vrăjitor, zis "succubus" și "incubus".

__Credinta in existenta vrajitoarelor__ provine din timpurile religiilor politeiste, anterioare creștinismului, când se credea în [|zâne] bune iar cele rele fiind vrăjitoarele, care erau frecvent de sex feminin. Nuielele rupte din gard, sau cozile de mătură erau folosite pentru zbor de vrăjitoare. Credința despre puterile lor miraculoase de vindecare cu ierburi de leac provine din timpul anterior [|creștinismului].

[|Biserica] consideră că actul magic este impur, pentru că practicantul crede într-o eficacitate a cuvântului și a ritualului în sine. Represiunea vrăjitoriei a funcționat prin valuri succesive iar vrăjitoarele au fost acuzate de [|satanism], dar și de a fi adus ciuma.

Decapitarea vrăjitoarelor era o practică frecventă în Europa secolelor 14 - 18. Ultima persoană considerată vrăjitoare și decapitată în Europa a fost Annei Goeldi, executată în [|1782], în [|Elveția]. La acel moment majoritatea statelor europene renunțaseră la executarea persoanelor acuzate de vrăjitorie. În 27 august 2008, autoritățile din cantonul elvețian Glarus au hotârât să o reabiliteze pe Goeldi, adăugând că aceasta a fost victima unei „crime judiciare”.

Tradiţia conform căreia marii conducători se înconjurau de vrăjitori sau orice alt gen de persoane cu puteri paranormale, pentru a beneficia astfel de calităţile şi sfaturile lor îşi are originea în cele mai vechi timpuri, atunci când fiecare conducător de trib sau rege avea şamanul sau magicianul său. Obiceiul s-a perpetuat chiar şi în epoca modernă şi contemporană. Unele obiecte folosite in sedintele de spiritism:  Prin cuvântul vrăjitorie întelegem invocarea puterii demonice în ajutorul oamenilor, în locul lui Dumnezeu, cu scopul împlinirii anumitor dorinti omenesti. Vrajitoria s-a practicat, atât la poporul evreu in timpul Legii Vechiului Testament, cât si la crestinii din Legea Darului, până in vremea noastra. în Legea Veche a cerut ajutorul diavolului, apelând la vrajitoare, regele Saul, pentru care a fost aspru pedepsit de Dumnezeu. Vrăjitori au fost atât Valaam, cât si cei trei magi care practicau astrologia. După învătătura Sfantului Nicodim Aghioritul, vrăjitoria se împarte în mai multe părti si anume: Vrăjitoria propriu-zisă prin care se întelege chemarea diavolilor pentru a descoperi oamenilor comori ascunse, lucruri pierdute si altele de acest fel. Ghicirea, al doilea fel de vrăjitorie, prin care unii oameni spun cele viitoare prin semnele din palmă, numită chiromantie si prin alte obiecte (bobi, cărti de joc, cafea etc). Descântarea, spiritismul, adică chemarea ajutorului diavolilor în camere obscure sau la morminte, pentru a pedepsi pe cei ce suntinviată. Descântătorii pretind că cheamă sufletele mortilor din iad, precum ghicitorii din timpul Proorocului Samuil (I Regi 21,3), pentru a afla cele viitoare sau pentru a se răzbuna pe cineva. în zilele noastre se practică descântecul în rândul credinciosilor, precum stingerea cărbunilor, rostirea anumitor cuvinte amestecate cu rugăciuni, pentru cei bolnavi, care pretind că sunt "vrăjiti" etc.